Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (1. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

António Guterres, az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Amikor 1956 októbere és 1957 januárja között 200 000 magyar menekült el Ausztriába és Jugoszláviába, az emberiség legősibb és legmagasztosabb hagyományába vetett hittel tették ezt, bízva abban, hogy az üldöztetés és veszély elől menekülni kényszerülőknek menedéket adunk.

	Azonban amikor úgy döntöttek, hogy a száműzetésben keresik a biztonságot, és bíznak szomszédaik nagylelkűségében, az ezt biztosító jogi keretek – a menekültek nemzetközi védelme, ahogy azt ma ismerjük – még újdonság, és teljes mértékben kipróbálatlan volt.

	Lehet, hogy ma már világszerte elfogadott elv az, hogy a kormányok kötelessége a hazájukból üldöztetéstől való félelmükben menekülni kényszerülő személyek védelme, de 1956-ban ez még új jelenség volt a nemzetközi politikában. A Menekültügyi Egyezmény csak 1954 áprilisában lépett hatályba, és kizárólag olyanokra volt érvényes, akik „1951. január 1. előtt bekövetkezett” események miatt menekültek el. Az 1950 végén létrehozott Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosi hivatala maga is csak átmeneti, a II. világháború következményeként hontalanná váltak problémájának megoldására létesített intézményként indult. A kormányok úgy vélték, hogy amint ez a munka elvégeztetik, a menekültügyi kérdés eltűnik majd a teendők sorából.

	A hatalmas számú magyar menekült beözönlése azonban arra késztette a nemzetközi közösséget, hogy újra megfontolja a kérdést. A nyugat-európai kormányok és emberek együtt éreztek a magyar menekültek nehéz helyzetével, és szívesen nyújtottak gyors és hatékony segítséget. Az események következtében országonként új jogi és közigazgatási szerveket hoztak létre, mivel megértették, hogy a nemzetközi menekültügyi rendszernek, beleértve az ENSZ Menekültügyi Főbiztosát is, menekültek tömegeinek új és váratlan mozgására kell majd reagálnia.

	A magyar népfelkelés a szabadságharc jelképévé vált, és a következmények elől menekülőket melegen fogadták. Az élet minden területéről származó és a csak képességeiket és végzettségüket felhasználni tudó menekültek sikeresen beilleszkedtek az őket befogadó társadalmakba. A háború utáni gazdasági fellendülés gyors álláslehetőséget kínált nekik, ők pedig ily módon hozzá tudtak járulni új hazájuk felvirágoztatásához.

	A menekültekhez való nemzetközi viszony akkor olyan volt, hogy sok ország ajánlotta fel: befogad magyarokat. A magyar menekültekkel az Amerikai Egyesült Államok, Kanada, az 	Egyesült Királyság, Ausztria, a Német Szövetségi Köztársaság, Ausztrália, Svájc, Olaszország, Franciaország, Belgium, Chile, a Dominikai Köztársaság, Izland, Írország, Új-Kaledónia, Paraguay, Dél-Afrika, Ecuador és még sok más állam jó tapasztalatokat szerzett, ami erősítette a nemzetközi közösség azon eltökéltségét, hogy humanitárius és hatékony megoldásokat találjon a jövőben felmerülő menekültügyi válságokra.

	Miközben ma komoly kihívást jelent a menekültek helyzete, emlékezzünk vissza arra, 1956-ban hogyan láttuk el a magyar menekültek szükségleteit. Nagy bajukban ők bíztak a nemzetközi közösségben, és annak a menekültek védelme és megsegítése melletti elkötelezettségében. Nem is csalódtak. Találjuk meg magunkban ismét a nagylelkűség akkori szellemét.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (2. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Kostas Karamanlis görög miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Az 1956-os magyar népfelkelés történelmi fontosságú esemény nem csak Magyarország, hanem a tágabb értelemben vett Európa számára is.

	A magyar nép hősies ellenállása a szabadságért és méltóságért tett önfeláldozás ékes példája.

	A görög nép, amely maga is megtapasztalta az idegen megszállást és elnyomást, tiszteleg a 1956-os magyar szabadságharcosok ellenállása és szellemisége előtt.

	Ezen gondolatoktól vezérelve küldöm a baráti magyar népnek jókívánságaimat az 1956-os népfelkelés 50. évfordulójának alkalmából és kívánok neki további sikereket és jólétet.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (3. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Jan Peter Balkenende holland miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Hosszú út a szabadság felé

	Hollandiában sokak emlékezetében az 1956-os év úgy él, mint a magyar forradalom esztendeje. Mély nyomokat hagyott országomban a magyarok ellenállása a szovjet elnyomással szemben, és különösen az az erőszakos mód, ahogy később vérbe fojtották a tiltakozást. 1956-ban még élénken élt a holland emberek emlékezetében a II. világháború, amikor Hollandia is megszállás alá került, és öt esztendőn keresztül megtapasztalta az elnyomást. A szabadság bizony igen értékes dolognak számított, amelyet iszonyatos áron sikerült visszaszereznünk. A hollandok igen erősen remélték, hogy a magyarok is kivívják szabadságukat, és a jó szerencse melléjük áll.

	Amikor a Varsói Szerződés tankjai Budapest utcáin fegyvereiket a hétköznapi emberekre fogták, nálunk, Hollandiában az utcára vonultak az emberek, hogy kinyilvánítsák szolidaritásukat a magyarokkal. A tüntetés alatt betörték a Kommunista Párt irodáinak ablakait. Számos szervezet biztosított hajlékot a magyar menekülteknek. 1956. november 19-én Julianna királynő Utrechtbe utazott, és ott találkozott a magyar menekültek egy csoportjával. Mind a mai napig a Királyi Archívumban őrzik azt a piros-fehér-zöld zászlót, amelyet akkor ott kapott. 1956-ot követően sok magyar telepedett le Hollandiában.

	Úgy érezzük, sok rokon vonás van Hollandia és Magyarország között. A lelkiismeret szabadságáért folytatott küzdelem állandó közös szál történelmünkben. Büszkék vagyunk arra a segítségre, amelyet 1676-ban Michiel Ruyter admirális adott a magyar protestáns egyház több papjának, akik nem voltak hajlandók hitüket megtagadni.

	A történelem viharos hullámai bizony gyakran söpörtek végig a magyarokon. Hosszú időn keresztül nem volt helyük a magyaroknak az európai szabad demokráciák családjában. Sok holland számára, közöttük számomra is, megindító pillanat volt, amikor Magyarország az első közép-európai országként rést vágott a vasfüggönyön. Még mielőtt Hollandia miniszterelnöke lettem volna, rendszeresen jártam Magyarországon politikai konferenciákon. Majd eljött 2004, amikor Magyarország kilenc más országgal együtt tagja lett az Európai Uniónak. Ennek az eseménynek óriási történelmi jelentősége van. Kapcsolataink ettől még szorosabbá váltak. Nagyon világosan emlékszem arra is, amikor 2005-ben a budapesti Károli Gáspár Református Egyetem díszdoktorává avattak.

	Nagyon büszke vagyok baráti és széles alapokon nyugvó kétoldalú kapcsolatainkra. A kultúra területén Magyarország hihetetlenül sokat tud nyújtani. Konrád György, Márai Sándor igen népszerű írók Hollandiában, és azt tapasztaljuk, Magyarországon is nagy érdeklődés van a holland kultúra iránt. A gazdaság területén is szerteágazó kapcsolataink vannak. Igen érdekes partnernek tartják Magyarországot a holland befektetők. Hollandia az egyik legnagyobb magyarországi befektető. Magyarországot igen tiszteletre méltó partnernek tekintjük az Európai Unióban és a NATO-ban. Az évek múlásával kapcsolataink egyre szorosabbak és szélesebb körűek.

	Ahogy a jövő felé haladunk, nem árt azonban emlékezetünkben tartanunk, hogy honnan is jövünk. Az 1956-os felkelés mind a magyar, mind az európai történelem fontos eseménye volt. A magyarok hősies ellenállása megmutatta, hogy a szabadság iránti vágyat vissza lehet ugyan szorítani, de elpusztítani nem lehet.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (4. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Aigars Kalvitis lett miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Ötven évvel ezelőtt magyarok ezrei vonultak ki Budapest utcáira, és bátran tüntettek az országban uralkodó szovjet rendszer ellen, azt követelve, hogy adják vissza a magyar nép szabadságát. Valójában az az ellenállás több volt ennél. Az 1956-os forradalom sok kelet-európai nemzet azon szenvedélyes vágyát fejezte ki, hogy visszanyerje országa szabadságát és függetlenségét.

	A magyar forradalom fény volt a sötétségben – hirtelen villant fel, és éppoly gyorsan oltotta ki az erőszak. A bátorság emlékei azonban fennmaradtak. Ezek az emlékek később új értéket nyertek Csehszlovákiában, majd évekkel később egész Kelet-Európában, a balti államokban és a Szovjetunióban. Az 1956-os magyar forradalmat a csönd időszaka követte. Sokan félreértették ezt a csöndet, ám mások a reményt hallották meg benne.

	A nemzete által a szovjet rendszer ellen tanúsított bátor ellenállás Lettországnak is segített abban, hogy a szovjet megszállás évei alatt mindvégig megtartsa a szabadságba vetett hitét. A magyar forradalomtól fellelkesülve a balti államokban is eljött az ébredés ideje.

	Bizonyos párhuzamok is vannak a magyar forradalom és a Lettországban, valamint a többi balti államban 1991 januárjában végbement véres események között, amikor is a szovjet hadsereg a békésen tüntető tömegbe lőtt. Nemzeteinket mind a szabadság utáni leírhatatlan vágy, mind az eltökéltség annak visszaszerzésére szintén egyesítette.

	Legmélyebb tiszteletelem szeretném kifejezni nemzete azon harcosai iránt, akik állhatatos bátorsággal, és a szabadságba, a reménybe és országuk függetlenségébe vetett hittel küzdöttek és estek el. Igazi hősök nélkül nem lehet a szabadságot kivívni.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (5. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Calin Popescu-Tariceanu román miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Ötven esztendővel ezelőtt nem voltak előre láthatók azok a változások, amelyek a közép- és délkelet-európai régióban történtek: a vasfüggöny leomlása, a demokrácia, a szabadság és a jólét megvalósulása a mi régiónkban akkor minden emberi képzelőerőt felülmúló álomnak tűnt.

	1956 egy olyan pillanat volt, amikor úgy tűnt, hogy mindezek megvalósulhatnak. Az 1956. októberi magyar forradalom megerősítette az emberekben azt a hitet, hogy a történelmet helyes pályára lehet állítani.

	1956 több volt, mint a tömegek lázadása. Ereje, régiónkban kifejtett hatása, valamint erőteljes üzenete ráirányította a nyugati világ figyelmét az egyszerű kelet-európai emberek, és az értelmiségiek hétköznapi drámájára. A magyarországi felkelés úgy írta be magát a történelembe, mint egy olyan politikai jelenség, melynek igen mély összefüggései vannak.

	Tisztelettel és hálával emlékezünk ma 1956 hőseire, akiknek volt bátorságuk nemet mondani azoknak, akik egy totalitárius ideológia alapján küldetésüknek tekintették az emberek lelki megcsonkítását.

	Ma számunkra az egyik legfőbb feladat, hogy megosszuk az 1989 után született generációval a demokrácia, a szellemi függetlenség, az emberi méltóság alapértékeit, melyek ma társadalmunk alapjait képezik. 

	Ezekért az értékekért mentek 1956-ban az emberek az utcára. És ezek előtt a hősök előtt tisztelgünk ma, miközben emlékünkbe idézzük saját akkori álmainkat a szabadságról. Az ő önfeláldozásuknak köszönhetjük, hogy a kommunista rendszer bukása után reményeink valóra válhattak.

	Szerencsére a ma ifjúságának nincs összehasonlítási alapja, milyen totalitárius rendszerben élni, és milyen egy jogállamban, ahol tiszteletben tartják az emberi jogokat. Tudatosítanunk kell a fiatalokban ezeket a bennünket meghatározó alapértékeket, még akkor is, ha saját bőrükön, közvetlenül sosem tapasztalhatták meg azok hiányát.

	A jövő kulcsa a felnövekvő, ifjú generációban rejlik. A mi felelősségünk, hogy úgy nőjenek fel, hogy a megfelelő jövőt képviseljék.

	1956-ban az utcákon harcoló fiatalok, diákok szabadság-igenlése örökérvényű üzenet mindannyiunk számára. Emlékezetünkből kitörölhetetlen, mint a történelem egy fontos hivatkozási pontja. Üzenet is ez a mindenkori fiatalság számára. Az ötvenes évek generációjának üzenete, akiknek a reményei valóra váltak.

	A romániai diákok, akik szintén bátrak és hajlandók voltak arra, hogy megváltoztassák a történelem menetét, egyetértettek az 1956-os forradalom üzenetével. Noha vereséget szenvedtek, harminc évvel később már senki nem tudta szabadságigényüket lesöpörni.

	Nagy Imre, a magyar felkelés mentora, egyike volt azoknak, akik az 1956-os esztendőt a történelem egyik kiemelkedő eseményévé tették, nemcsak Magyarországon.

	Ezen üzenetem tisztelettel és hálával adózik mindazon bátor emberek emléke előtt, akik életüket adták, hogy megváltoztassák a történelem folyását. 

	Kétség nem fér hozzá, ma már más irányt vett a történelem Közép- és Délkelet-Európában. Népeink újra elfoglalták helyüket Európában.

	Be kell teljesítenünk európai rendeltetésünket. Erős, egyesült, versenyképes, és a világ dolgaira hatni tudó, kibővített Európáról álmodunk. Románai és Magyarország együttesen gazdagítja Európát az együttműködés, interkulturalitás és a sokféleség tapasztalatával, valamint stratégiai partnerségünkkel, melyet folyamatosan erősítünk.

	Legnagyobb elismerésemről szeretném biztosítani ennek az ünnepélyes megemlékezésnek minden tisztelt vendégét, és tiszteletem fejezem ki az 1956-os forradalom magyar hősei előtt.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (6. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Janez Jansa szlovén miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Az 1956 őszén bekövetkezett, a kommunista önkényuralom és a szovjet hegemónia elleni magyar felkelés különleges helyet foglal el a 20. századi európai történelemben. A felkelés kiterjedése önmagában, vezetőinek bátorsága és elszántsága, valamint a párthatalom kulisszáinak gyors összeomlása meglepetéssel hatott a világra ötven évvel ezelőtt. 

	1956 őszének zűrzavaros magyarországi és lengyelországi eseményei először fedték fel a szovjet típusú létező szocializmus belső ellentmondásait. Egyértelműen felhívta a figyelmet arra az egyre növekvő szakadékra, amely a kommunista uralkodók hatalmas ívű retorikája, és az egyátalán nem irigylésre méltó szocialista realizmus között tátongott az úgynevezett keleti tömb országaiban. A vasfüggöny mindkét oldalán világossá vált, hogy miként fogják fel az akkori kétpólusú világrend realitását, aminek sajnos a magyar nemzet szabadságszerető, demokratikus és hazafias ideáljai is áldozatul estek.

	A magyar demokratikus felkelést brutálisan leverték, de ennek ellenére elhintette az akkori győztesek későbbi vereségének magvait. A szlovén író, politikus és disszidens Edvard Kocbek egyszer így írt ezekről a relatív és illékony „győzelmekről”: „Végül egyetlen győzelem sem marad büntetlenül, és nincs az a hódítás, amely ne hódítaná meg előbb, vagy utóbb magát a hódítót.”

	Bár a lázadás a lángoló magyar hazafiság megnyilvánulása is volt, jelentősége átcsordult az országhatárokon, és üzenetét nem koptatta el az idő múlása. Ez az üzenet egyetemes és időtlen: az emberek nem akarnak olyan politikai és gazdasági rendszerben élni, amely alapja az ideológiai és politikai egyformaság, amely nem felel meg a demokratikus elveknek és gyakorlatoknak, amely megsérti az emberi jogokat, és elnyomja a vállalkozói szabadságot. Társadalmi, és ebből adódóan politikai lényként az ember vágyik a szabadságra és a demokráciára, ez ad neki méltóságot, és ez teszi lehetővé számára tehetségének kibontakoztatását.

	Ezek a vágyak egyetlen fegyverként voltak évtizedeken keresztül a megtörhetetlen lelkek kezében Európa szabadságtól megfosztott részein. E fegyver erejét bizonyítja a szocialista rendszer bukása, az, hogy Európa ismét egységes, szabad és demokratikus lett. Az Európai Unió 2004. május 1-én történt bővítése lett a két, ötven évvel ezelőtt elindított párhuzamos folyamat kiteljesedése. Az önkényuralom elleni forradalomban magyarok százezreit vezérelte ugyanaz az értékrend, amire a nagy európai program épült a vasfüggöny másik oldalán.  

	AZ 1956-os magyar forradalom és szabadságharc vezetőinek és résztvevőinek áldozatvállalása jutalmaként Szlovénia, Magyarország, és további hat közép- és kelet-európai ország léphetett be az Európai Unióba. Ők is hozzájárultak ahhoz, hogy ma szlovének és magyarok szomszédként és barátként élnek együtt a szabad nemzetek családjában. A közös euroatlanti keretekben példaértékű kapcsolatokat alakítunk ki mindkét nemzet érdekében, és hangsúlyt kap mindkét kisebbség is. Ezen kívül az euroatlanti szolidaritás szellemében nagyobb felelősséget vállalunk a szabadság, a biztonság és a fejlődés további bővítése érdekében.

	Éppen ezért meggyőződésem, hogy minden igazi demokratának erkölcsi kötelessége hálával tekinteni vissza a magyar hősökre, akik fél évszázada Közép- és Kelet-Európa népeinek szívében reményt ébresztettek, hogy a nyugati civilizáció legnemesebb értékei és intézményei fognak végül is felülkerekedni.” 

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (7. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Helen Clark, Új-Zéland miniszterelnöke az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Kevés olyan esemény volt a XX. század második felében, amely annyira kettős érzést – inspirációt és elkeseredést – ébresztett volna, mint az 1956-os magyar népfelkelés. Hatása messze túllépte Magyarország határait és világszerte, még a távoli Új-Zélandon is érződött.

	Közülünk azok, akik túl fiatalok voltak ahhoz, hogy teljes mértékben felfogják, mi is történik az idő tájt, később egy olyan nép reményeit és bátorságát ismerték meg, melynek neve az alapvető emberi jogokért vívott harc jelképévé vált.

	A magyar forradalom brutális leverése a hidegháború legsötétebb pillanatainak egyike volt. És bár elfojtották a nép forradalmát, nem tudták kioltani a nép szellemét. A nép az őt korlátozó kereteken belül a saját útját járta, míg nem – 33 évvel később – 1956 álma végre valóra vált.

	Az 1956-os eseményeket követő hónapokban és években sok magyar hagyta el országát, és keresett menedéket más vidékeken. Új-Zéland gyorsan reagált, és körülbelül 1100 hazáját elhagyó előtt nyitotta meg ajtaját. Sokuk családtagjai nem tudták elhagyni Magyarországot, mindegyiküket traumatizálták az átélt szenvedések.

	A világon kevés hely van távolabb Magyarországtól, mint Új-Zéland. Ám hazánkban a magyar menekültek hamar új-zélandi polgárokká váltak, akik valós és tartós módon járultak hozzá a művészetekhez, a tudományokhoz és gyáriparunk növekedéséhez.

	Remélem, hogy minden egyes Új-Zélandra érkezett menekültnek és családjának sikerült maga mögött hagynia az 1956-os események borzalmát. Olyan megfékezhetetlen szellemet és a balsors fölötti győzni akarást hoztak magukkal, amit legeslegjobb tulajdonságokként az 1956-os magyar népfelkelés résztvevőivel társítunk.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (8. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Robert Fico szlovák miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

„Tisztelt miniszterelnök úr! 

Engedje meg, hogy gratuláljak Önnek, és Önön keresztül a Magyar Köztársaság polgárainak a nemzeti és demokratikus forradalmuk 50. évfordulója alkalmából, és kívánom, hogy országuk gyarapodjék és virágozzék.

	Az 1956-ban bekövetkezett forradalmi események óriási nemzetközi hatást gyakoroltak és előre vetítették régiónk, Európa és a világ fejlődését. A volt szovjet blokkon belül a legelső és legfontosabb megmozdulások között voltak, amelyeket az embereknek a demokrácia, a szabadság és a függetlenség iránti vágya inspirált. Bár még további harminc évre volt szükség ahhoz, hogy Magyarország és más közép-európai országok elérjék ezeket a célokat, a forradalmárok erénye – akiknek ötven évvel ezelőtt volt bátorságuk fellázadni az elnyomás ellen – elvitathatatlan. Nyilván nem véletlen, hogy 1956 üzenete előfutára, s ugyanakkor jelképe lett az 1980-as évek végén és az 1990-es évek elején a magyar társadalomban végbemenő mély változásoknak. 

	Még néhány évtized távlatából is, amely elválaszt bennünket a magyar forradalom drámai eseményeitől, lebilincsel minket a magyar polgárok hihetetlen szabadságvágya. Ezt a légkört ragadta meg Bibó István – egy kimagasló magyar gondolkodó, a Nagy Imre-kormány tagja – egy memorandumban, amelyet alig néhány hónappal a forradalmi felkelés tragikus leverése után írt: „A szabadság nem relatív fogalom... hanem abszolút érték... az a szabadság, mely mások rabságán nyugszik, nem szabadság, hanem egyszerű hatalmi túlsúly…” Ez az abszolút érték volt a legvégső cél azok szemében, akik a diktatúra elleni harcban részt vettek.

	Ötven évvel ezelőtt Magyarország polgárai fellázadtak, dacolva az önkényes államhatalommal, amely nemes jelszavakkal nyilatkozott az ember felszabadításáról, hogy aztán azonnal ellent is mondjon szinte minden lépésnél, megtagadva az emberektől a választás, a gondolat és a cselekvés szabadságának jogát. Budapest, Miskolc, Győr, és más városok és közösségek polgárai dacoltak azokkal az erőkkel, amelyek megakadályozták őket saját és országuk sorsának irányításában. A szabadságot abban látták, hogy Magyarország független minden külföldi hatalom beavatkozásától. Kívülről természetes kötelességként és jogként látták hazájuk felszabadítását a diktatúra alól, és nem haboztak áldozatot hozni akár életük árán is, hogy ez az álom beteljesüljön: Magyarország szabad állampolgárok független állama legyen.

	A hidegháború kegyetlen és tűrhetetlen logikája, valamint a megosztott világ hagyta, hogy országuk egyedül szálljon szembe a brutális erőkkel. De a magyar forradalom elnyerte a világ népeinek szimpátiáját és szolidaritását, köztük Szlovákiáét is. Sokan az akkori Csehszlovákiából és az úgynevezett keleti blokk más országaiból kifejezték – ha csak szóban is – szolidaritásukat a diktatúra elleni harc iránt, és demokratikus reformokat követeltek, de ők politikai üldöztetés áldozataivá lettek. 1968 tavasza új reményt keltett Európa ezen részén, de csakúgy, mint 1956-ban, a brutális erő ezt is leverte.
 
	Az elmúlt ötven év fejleményeit igazolja az a tény, hogy az emberek vágya a szabadság iránt még a legkegyetlenebb elnyomásnál is erősebb. A demokrácia győzelme és a jogállamiság kialakulása az elmúlt évszázad vége felé egyértelműen tanúsítja mindezt Kelet-Európa országaiban. De ez nyilván nem jelenti azt, hogy a szabadságot már nem kell védelmezni és támogatni. Ez a mi közös feladatunk, különösen az új veszélyek és kihívások fényében, amelyekkel egyre jobban szembe kell néznünk. De a szabadság egy olyan érték, amelyet nem szabad soha más célok érdekében feláldozni.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (9. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Stephen Harper kanadai miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

	„Ötven esztendővel ezelőtt a kanadaiakat mélyen megrázta az, amit akkor a kanadai külügyminiszter az ENSZ-ben mondott beszédében „a történelem legnagyobb és legmegvetendőbb árulásaként” ítélt el. Hozzátette, hogy „a magyarok hihetetlen bátorsága ismételten bebizonyította, hogy az ember, ha egyszer kiharcolta szabadságát, soha többé nem fogadja el az elnyomást és a rabszolgaságot, noha rákényszerülhet, hogy időlegesen alávesse magát annak, akár hosszabb időre is.”

	A forradalom eltiprását követő hónapokban Kanada mintegy 40 000 magyar menekültet fogadott be. Voltak, akik egyedül érkeztek, voltak, akik családjukkal, vagy csoportosan. Szinte alig volt valamilyük. A kanadaiak mindent megtettek, hogy befogadják őket, hogy új életet teremthessenek egy új országban.

	Évtizedekkel később a forradalom szele újra megérintette Magyarországot, s az 56-osok közül sokan, akik annak idején még gyermekként menekültek el, immáron felnőttként visszatértek szülőhazájukba, s magukkal vitték azt a tudást, tapasztalatot, amelyet Kanadában szereztek, és vele együtt a béke és a szabadság iránti lelkesedésüket.

	1956, és – különösen az 1989-es újrakezdés óta – Kanada a magyarok barátja. A magyar kanadaiak igen fontos szerepet játszottak a két ország fejlődésében, és esetenként segítettek áthidalni a bennünket elválasztó Atlanti-óceánt is.

	Ma Kanada és Magyarország szövetségesek és partnerek olyan multilaterális szervezetekben, mint például a NATO vagy az ENSZ. Együtt dolgozunk, hogy előre vigyük a szabadság és demokrácia ügyét a világban. Segítünk megvédeni a gyengék és kevesek szabadságjogait ott, ahol azokat elnyomják az erősek. Elősegítjük a prosperitás kibontakozását, amelyben nekünk már részünk van, azok számára is, akiknek eddig kevesebb jutott belőle. Változatlanul arra törekszünk, hogy az elkövetkezendő években még jobb barátok legyünk.

	Ötven esztendővel ezelőtt Kanadát mélyen megindította a magyarországi forradalom tragédiája. Ma 1956 elesett hőseire emlékezünk, a szenvedőkre. Azokra, akik elmenekültek – többek között Kanadába. S nem feledjük a szabadságjogokat, amelyekért akkor a magyarok küzdöttek, és nem feledjük azokat sem, akik ezért azóta is, ma is küzdenek.”

Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére (10. rész) – a Kormányszóvivői Iroda közleménye

Szergej Mironov, az orosz Szövetségi Tanács elnöke az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére:

„Magyarország ezekben a napokban az 1956. évi drámai események 50. évfordulóját ünnepli. A magyar nép szabadságra való törekvése és saját meghatározásának jogáért való küzdelme hatalmas emberáldozattal járt. Az Oroszországi Föderáció Föderációs Tanácsa az oroszországi nép nevében a barátság és szolidaritás érzését fejezi ki a magyar népnek, jelentőségüket méltatva és tisztelegve mindazok emléke előtt, akik szenvedtek a tragikus napokban, 

A világ politikai térképén már régóta nem létezik az az állam, amely részese volt a magyar tragédiának. Oroszország nem tartozik jogi felelősséggel az egykori szovjet vezetőség tetteiért, de a tisztesség és a méltóság érzésétől áthatva, lelkünkben erkölcsi felelősséget érzünk múltunk egyes fejezeteiért. Reméljük, hogy a mai magyar társadalom méltányolja sajnálatunk őszinteségét azzal kapcsolatban, ami 1956. október-novemberében történt Magyarországon.

Ezen események tanulságai a mának szólnak és alátámasztják azt a cáfolhatatlan igazságot, hogy ahogy a totalitárius rendszer megtagadja a választás jogát, úgy a demokráciát sem lehet valamely ország kísérleti műhelyének kaptafájára szabni, majd másokra rákényszeríteni. Minden országnak szuverén joga van jövőjének önálló építéséhez, nemcsak az univerzális demokratikus elvek, hanem a nemzeti hagyomány és erkölcsi értékek alapján is.

A múltat el nem felejtve Oroszország népe elsősorban a jövőről gondolkodik. Örömmel állapíthatjuk meg, hogy az orosz-magyar kapcsolatok napjainkban a kölcsönös tiszteleten és bizalmon nyugszanak. Meggyőződésünk, hogy a politikai akarat és bölcsesség jelenlétével a közös történelmi múlt semmilyen viszontagsága nem lehet akadálya a partneri együttműködés sikeres továbbfejlesztésének, melyhez népeinknek alapvető érdekei fűződnek.”