Külföldi politikusok ünnepi üzenetei az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére 

Jaap de Hoop Scheffer, a NATO főtitkára az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére: 

	„Nagy megtiszteltetés és öröm számomra, hogy a NATO főtitkáraként én is hozzájárulhatok a magyar forradalom és szabadságharc 50. évfordulója alkalmából készülő emlékkönyvhöz. Bár az akkori események – úgy tűnik – egy egészen más korszakhoz tartoztak, mégis azt mondom, hogy nagyon is szoros kapcsolat fűzi azokat a mához: a szabadságért vívott örökös harc.

	Az 50. évforduló ünnepségei lehetőséget nyújtanak az emlékezésre: azokra emlékezünk, akik nagy bátorságot és elkötelezettséget tanúsítottak, és akiket tragikus körülmények között megöltek a szabadságért vívott harc közepette. Ha ők élnének ma, bizonyára örömmel látnák, hogy kontinensünk már nem megosztott, és Magyarország elfoglalta jogos helyét a NATO és az Európai Unió tagjaként. 

	Mégis a szabadságunk, a biztonságunk és a közös értékeink továbbra is nagyon sérülékenyek. Olyan veszélyek fenyegetnek, amelyeket ötven éve még elképzelni sem tudtunk: a terrorizmus új, halálos fajtája, a tömegpusztító fegyverek felelőtlen rezsimek és emberek kezébe kerülése, és a sikertelen államok destabilizáló hatása saját régiójukban és jóval azon túl is.

	Nincs könnyű válasz ezekre a veszélyekre és fenyegetésekre. Ezek globális kihívások, amelyek innovatív megközelítést, állandóan fenntartott elkötelezettséget és a nemzetek és intézmények közötti lehető legszorosabb együttműködést követelik. Az átalakulóban lévő NATO már megmutatta, hogy kulcsszerepet kell játszania: a stabilitást kell sugallnia, meg kell védenie a biztonságot, és védelmeznie kell közös értékeinket. 

	Az 50. évforduló ünnepségei kiváló alkalmat adnak arra, hogy örüljünk Magyarország újra kivívott szabadságának, de emlékeztessük önmagunkat arra is, hogy az ilyen szabadságot nem lehet magától értetődőnek venni. A NATO elkötelezett az iránt, hogy megvédje szabadságunkat és biztonságunkat. És nagyon örülök annak, hogy a szabad Magyarország a NATO tagjaként teljes mértékben részt vesz ebben a tevékenységben.” 

Tony Blair brit miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére: 

	„Az 1956-os magyar forradalom olyan esemény volt, ami megváltoztatta földrészünk történelmét.

	Sokakat késztetett arra a nyugati és fejlődő világban, hogy átértékelje a nemzetközi kommunista mozgalom iránti támogatását. Felháborodásuk jeleként kommunista párttagok ezrei léptek ki pártjukból és soha nem tértek vissza soraiba.

	A forradalom óriási együttérzést ébresztett a magyar nép iránt. A hazájukban uralkodó elnyomás elől menekülők ezreit fogadták szívesen világszerte, beleértve Nagy-Britanniát is.

	Hatása idővel ahhoz vezetett, hogy Magyarországon is fokozatosan lazult a kommunista rendszer vasöklének szorítása. Még örömteli előnyt is nyújtott Magyarországnak, nem utolsósorban a piacgazdaság megteremtése révén, amikor leomlott a Vasfüggöny. Még a szomszédos országoknak is követendő példát nyújtott.

A magyarok 50 évvel ezelőtti bátorsága azonban mindenek előtt azt mutatta meg, mekkora értéke van a szabadságnak, amit mi, a többiek, mind természetesnek vettünk.

Ez a magyar forradalom 50. évfordulójának valódi fontossága. Emlékeztet bennünket Európa megosztottságára, amit csak nem rég sikerült orvosolnunk, és arra, hogy vállalnunk kell a harcot a szabadságért, a békéért és a jólétért, ahogy azt a magyar nép tette a legesélytelenebb helyzetben is.”

Terry Davis, az Európa Tanács főtitkára az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére: 

	„1956: az első meglazult tégla az akkor még meg sem épített falban

	1956-ban Elvis Presley befutott a „Heartbreak Hotel” című dallal, Grace Kelly esküvőjére készült Monacóban, az én hazám pedig Egyiptom megszállásának balsorsú kalandjába bocsátkozott. Én akkor 18 évesen a londoni University College joghallgatója voltam. És akkor történt, hogy a magyar nép hősiesen fellázadt a szovjet megszállás és az ideológiai elnyomás ellen, ami Európát és az egész világot megdöbbentette. A politikai intézményes hatalom rácsodálkozott, a nyugta-európai kommunista pártok tagsága megcsappant, és sok-sok diák, köztük jómagam is, hatalmas igazságtalanságot és haragot érzett, miközben csodálta a magyarokat.

	Mohón követtük az elbarikádozott budapesti utcákról érkező legkisebb híreket is, megvitattuk azokat és összevitatkoztunk rajtuk, nagygyűléseket szerveztünk és tüntettünk, reméltünk, majd elkeseredtünk, és végül gyászoltunk. 1956 ősze intellektuális és politikai ébredésem kora volt. És nem csak az enyém. A magyar forradalom egy egész generációra hatott és örökre megváltoztatta Európa történelmét.

	Röviddel azután, hogy a magyar forradalmat oly kegyetlenül elnyomták, magyar menekültek ezrei érkeztek az Egyesült Királyságba, sokan közülük diákok. Magamhoz hasonló egyetemistákkal szerveztük meg, hogy megkapják a szükséges segítséget: könyveket, ruhákat, lakóhelyet, tankönyveket és angolórákat. Az ötven évvel ezelőtti Európában még élt az együttérzés, a méltóság és a szolidaritás, hogy befogadják és segítsék a politikai elnyomás elől menekülni kényszerülőket.

	A történészek immár ötven éve vitatkoznak azon, hogy miért nem győzött a magyar forradalom, és az okok keresése a nemzetközi közösség Szuezi válsággal való elfoglaltságától a Nyugat azon vonakodásáig terjed, hogy ne rontson még tovább a hidegháborús feszültségen. De a lényeget egyik sem látja. A magyar forradalom nem bukott el. A népfelkelésben életüket áldozó magyarok ezrei számára valóban későn hozta meg gyümölcsét, azonban áldozatuk jelentős szerepet játszott abban, hogy gyerekeik és a többi európai, aki elnyomásban sínylődött az ideológiai alapon megosztott Európában, már szabadon élhessen.

	1956 a vég kezdete volt. Alapja volt annak a nagy felszabadulásnak, ami csak évtizedekkel később jött el, amikor a magyarok újfent megtagadták azt, hogy idegen parancsnak engedelmeskedjenek és több ezer kelet-német turistát engedtek szó szerint szabadságra.

	1956 az első meglazult tégla volt abban a falban, amit akkor még meg sem építettek, de ami már akkor összeomlásra volt ítélve. Ennek a történelmi fontosságú eseménynek ötvenedik évfordulóján nem találok megfelelőbb szavakat, mint hogy egyszerűen és őszintén köszönetet mondjak magyar barátaimnak.”

Guy Verhofstadt belga miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére: 

	„Ötven évvel ezelőtt Magyarország népe fellázadt. Egy olyan parancsuralmi rendszer ellen fordult, amely nem csak, hogy nem tartotta be ígéreteit, de egyre jobban elnyomta a népet. A felkelés sokkolta egész Európát, mely akkor egy, a hidegháború által megosztott földrész volt, ahol ezer éves közös történelemmel rendelkező országokat és népeket szakítottak el egymástól.

	A Varsói Szerződés intervenciója előtt, a Nagy Imre vezette törvényes kormány demokratikus és erőszakmentes módon igyekezett megoldást találni a válságra. Az ország semlegességét szerették volna előkészíteni. Ám ez nem valósult meg, mivel azon a reményteli őszön a diktátorok megijedtek a tüntetésektől.

	Közép-Európa népei és nyugaton élő kortársaik számára, akiket a hidegháború legsötétebb évei szinte megbénítottak, és akiket az elnyomás mértéke meghökkentett, minden megváltozott ezután.

	Belgium szörnyülködve figyelte, hogy milyen elmondhatatlan megpróbáltatásokkal néztek szembe a magyarok. Rövid időn belül szolidaritási mozgalom bontakozott ki, és Belgium tizenötezer menekültet fogadott be. Sokan letelepedtek az országban, mely második hazájuk lett.

	Több honfitársam máig szeretettel emlékszik vissza ezekre az emberekre. A szomszédra, aki fegyvert fogott, de akinek aztán 1956-ban el kellett menekülnie hazájából. Az orvos barátra, aki több száz sorstársával együtt ösztöndíjat kapott a belga kormánytól, hogy Belgiumban fejezhesse be egyetemi tanulmányait. És még sok másra.

	Bárcsak többet tehettünk volna magyar szomszédaink megsegítésére. Ám akkoriban a Nyugat a hidegháború béklyójában élt. Ennek eredményeként, és talán kellő bátorság híján, elszalasztottuk a történelmi pillanatot, hogy segítsünk Magyarországnak – és ki tudja, hány más ország tette volna ezt, példánkat követve? – abban, hogy szabad és demokratikus országgá váljék, több mint harminc évvel a berlini fal leomlása előtt.

	Ma, ötven év múltán, tisztelgünk az események áldozatai és az összes magyar szabadságharcos emléke előtt. Ők a diktatúra és a parancsuralom veszélyei ellen folytatott szüntelen harcunk jelképei. A szabadság és a demokrácia hősei. Az egész, egyesített Európa hősei.”

 
Anders Fogh Rasmussen dán miniszterelnök az alábbi ünnepi üzenetet intézte Gyurcsány Ferenc miniszterelnökhöz az 1956-os forradalom és szabadságharc tiszteletére: 

	„Az 1956-os magyar forradalom és szabadságharc a magyar nép jogos vágyainak és követeléseinek csúcspontját jelentette. Akkorra már fújtak a változás szelei a szovjet uralom alatt álló Európában. A bátor szabadságharc és forradalom hosszú évek elnyomásából és az önrendelkezéshez való jog, valamint az emberi jogok megsértéséből fakadt. Brutális, minden jogi alapot és igazolást nélkülöző leverése a hidegháború egyik legsötétebb pillanatát hozta el. Az eseményeket egész Európa figyelemmel követte.

	A Magyarország által 1956 októbere után elszenvedett komoly veszteségek, az, hogy több száz embert kivégeztek, sokan vesztették életüket a harcok során, több ezer embert bebörtönöztek, tízezreket megaláztak és ellenzékbe kényszerítettek, míg százezrek elmenekültek az országból, azért nem jelentette az álom végét. Az eszmények messze túlélték 1956 októberét. Évtizedekig vonatkozási pontok maradtak. Miután a forradalom emlékét rehabilitálták, volt mire építeni: a szabad és független nemzet jövőjébe vetett hitre.

	A szabadság eme röpke pillanata azóta is komoly bátorítást és az érdekérvényesítésre való komoly buzdítást jelent Magyarországnak és a magyar népnek. Az októberi forradalom során megvalósult demokratikus struktúrák, a sajtó- és szólásszabadság, lényegi forrás és stabil alap volt a mai Magyarország demokratikus rendszerének visszaállításához.

	Ezekben az években a szabad Európa nemzetei már azon fáradoztak, hogy létrehozzák annak az együttműködő és integrált Európának a jövőbeni intézményeit, amelyet először Európai Közösségek néven, majd később Európai Unióként ismertünk meg. A hidegháború utáni időszak egyik legmagasztosabb pillanata az volt, amikor 2002-ben Koppenhágában megszületett az az egyezmény, amely „európai családunk tagjaként” üdvözölte a szabad és demokratikus Magyarországot, melyet Magyarország 2004-es uniós csatlakozása követett.

	A megosztottság és elkülönülés történetének egyik túlontúl hosszú fejezete zárult így le Európában, pozitív végkifejlettel a Magyar Köztársaság, a magyar nép, és közös és nem megosztott otthonunk, Európa számára. Ily módon az 1956-os magyar forradalomról való megemlékezés része az is, hogy Magyarország sikeresen zárta le az elmúlt ötven év nehéz eseményeit. Dánia ez alkalomból tiszta szívből gratulál a magyar népnek.”